Du, Jed, gider du lige se på skoen på venstre baghov?
- Godmorgen, sherif. - Godmorgen.
- Hr. Parrish. - Ja?
Jeg ville holde mig fra gaden, hvis jeg var Dem.
Og jeg ville blive væk, mens den Anchor-bande er i byen.
- Hvordan går det, Elena? - Kommer Cole til byen?
Det tror jeg ikke. Men jeg er i byen.
- Hvornår kommer han? - Hvem ved? Måske mañana.
Hvad skal du i dag?
Når du ser Cole, så sig til ham...
Nej, sig ikke noget til ham. Jeg venter, til han kommer.
Så du er ivrig efter at blive gift og komme på bryllupsrejse.
Jeg har altid syntes, at bryllupsrejser var barbariske.
At kaste to personer sammen ud på en rejse, før de har lært hinanden ordentligt at kende.
Du var heldig, at den sydstatskugle gik lige igennem dig.
Der er intet så dødeligt som en yankee-kirurgs famlen.
- Krigen er forbi, doktor. - Du kan tage din skjorte på.
Mænd finder altid på grunde til at undgå at leve i fred.
Tag nu dalen her.
Man skulle ikke tro, der var nogen grund til at udgyde blod her, vel?
Det er ikke min krig.
Jeg har observeret, at en mands appetit vokser, afhængigt af hvad den fødes med.
Og der er ingen hunger som hunger efter jord.
Den sluger alt og alle.
Mænd som Wilkison: Landslugere.
Du er ved at miste endnu en nabo.
Din ven Mahoney, tvunget til at sælge, som alle andre.
Det er vel din tur næste gang.
Enten må du stikke af som dem, eller også må du blive og slås.
Det kom jeg ikke for at finde ud af, doktor.
Hvis du er bekymret for helbredet, så lad være.
Hvis du passer lidt på, vil du overleve de fleste af os.
Er det sikkert for mig at tage østpå?
Du kan fortælle Caroline Vail, at intet kan forhindre, at l gifter jer nu.
Hun har tit nok spurgt mig, hvordan du havde det.
Jeg har aldrig set en pige så bekymret.
- Tager du østpå? - Ja, jeg rejser for altid.
Hvad vil du gøre med din ranch?
Lew Wilkison vil tale med mig om den.
Han tvinger også dig væk.
Ingen tvinger mig væk, doktor. Jeg rejser, fordi jeg vil.
Jeg kan ikke opdrætte kvæg hele livet. Det er ikke min branche.
Desuden er jeg en fremmed her, doktor. Det har jeg altid været og vil altid være.
I de sidste tre år har alt det sand og græs kun været...
et sted, hvor jeg kunne genvinde mit helbred.
Nu hvor det er gjort, er der intet for mig her længere.
Undtagen det du skylder stedet og dine naboer.
Jeg skylder ikke nogen noget.
Du kom hertil for at dø, hr. Parrish. Stedet her gav dig livet igen.
Og du skylder det stadig ikke noget?
Det, der sker i denne dal, vedkommer ikke mig.
- Tak, doktor. - Farvel, hr. Parrish.
Nej, det var kun en spøg.
Jeg mente ikke, at hr. Wilkison stjal min jord.
Vi kan ikke lide den slags, Mahoney.
Men jeg mente det altså ikke sådan. På ære.
Jeg klager ikke. Hr. Wilkison gav mig en god pris.
- Jeg klager ikke. - Ikke meget.
Lad være.
Hr. Parrish, De må hellere blande Dem udenom.
De kan ikke gøre noget ubevæbnet.
Matlock, så er det nok.
Bland dig udenom. Det er Anchors anliggende.
Det, der sker her i byen, vedkommer mig.
Vend tilbage til jeres kort og sprut, eller rejs herfra. Vælg selv.
Af en klog gammel mand at være, har De valgt det værste sted at drikke Dem fuld.
Forsvind.
- Bliv her. - Du er parat til ballade, ikke?
Værsgo, træk pistolen frem, eller giv mig den.
Jeg er en tålmodig mand, men lad mig ikke vente for længe.
Hils hr. Wilkison fra mig.
Sig, at jeg anbefaler, at han smider dig ud. Ellers gør jeg det.
Mahoney, forsvind.
Bliv der.
Bliv der, indtil vidnerne her er færdige med at tale.
Jeg vil opnå hurtig retfærdighed.
Hvem så, hvad der skete?
De var ikke efter Mahoney.
De brugte ham som lokkedue for at myrde sheriffen.
Du må ikke gå rundt og sige den slags om hr. Wilkisons mænd.
- Caroline har ret. - Hvorfor opsøge problemer?
Vicesherif Magruder lod morderen gå, fordi han arbejder for Wilkison.
Måske tvang sheriffen ham til det, som man siger.
Det er første gang, jeg har set en mand skyde en anden mand bagfra...
bare for at beskytte sig selv.
Og jeg stod der bare.
John, du er bare rystet over at se en mand blive dræbt.
Hr. Vail, jeg har set for mange blive dræbt i krigen til at blive rystet over en til.
Der er ved at ske noget stort i denne dal.
I hæren plejede vi at kalde det fjende-pres.
Wilkisons bror Cole vender tilbage fra Texas for at hjælpe ham med at drive Anchor.
Derefter ansætter Wilkison en sej fyr med en flot pistol.
Så tvinges alle de små jordejere ud, en efter en.
Ryttere fra Anchor river hegnene op, får kvæget til at bisse, skyder.
Det er ikke usædvanligt i områder med kvægopdræt.
Landmændene syd for mig udsættes for det samme pres.
Samme tilbud, praktisk taget intet for deres jord.
Nu er Mahoney væk, sheriffen er død...
og jeg er inviteret til Anchor for at tale forretninger.
Mener du, at hr. Wilkison vil købe dit sted?
Det er vidunderligt, skat. Vi kan blive gift og tage østpå med det samme.
Man kan ikke handle med en, der får seks mordere til at skyde en gammel mand.
- Men det har ikke noget at gøre med os. - Naturligvis ikke.
Du kan ikke lade det stå i vejen for din og Carolines lykke.
Wilkison er den eneste her, der kan tilbyde dig en rimelig pris.
Det giver ham ikke ret til at koste rundt med folk.
Man kan ikke diskutere med en, der begyndte med en lille jordlod...
og som nu næsten ejer hele dalen. Du skal mødes med ham.
Vær nu sød, John, gør det for vores skyld.
Beklager, Caroline. Det kan jeg bare ikke.
- Jeg må hellere se at komme hjem. - Overnatter du ikke her?
Nej, jeg vil ikke have, at mine mænd får problemer.
Jeg har et par brushoveder, der gerne vil skyde efter en Wilkison-rytter.
Godnat.
- Godnat. - Godnat.
Du må hellere tænke over det.
Jeg ville hellere sælge nu end tvinges til det senere.
Jeg har tænkt over det, hr. Vail.
John.
Undskyld, jeg sagde ikke engang farvel.
Skat, du sårede mor ved bare at tage af sted sådan.
Men de er også lidt fjollede, ikke? De præker hele tiden for os.
Jeg er nok ikke vant til at tage imod råd.
Jeg har klaret mit eget, siden jeg meldte mig til hæren.
Hæren.
Sådan som du taler, skulle man tro, den var det eneste i dit liv.
Det var den måske også, indtil jeg mødte dig.
Jeg kan godt lide, at du siger den slags, selv om du ikke mener det.
Jamen, jeg mener det da.
Skat, tal med hr. Wilkison. Jeg beder dig.
Jeg ved, hvad du mener om det, men prøv at forstå.
Tror du ikke, jeg gerne vil sælge, gifte mig med dig og tage dig med østpå?
Du forstår det ikke.
Jeg er bange for, hvad der vil ske dig, hvis du bliver her.
Du sagde engang, at du var træt af at slås.
Jeg vil ikke handle med Wilkison.
Skat, jeg beder dig, for min skyld.
Jeg vil ikke miste dig.
Jeg elsker dig. Hvad skal jeg dog gøre?
Lov mig, at du tager til Anchor. Lov mig det.
Godaften, frøken Vail.
Eller burde jeg sige godmorgen?
Du er fuld igen, George.
En mand må trøste sig, når hans pige slentrer bort med en anden...
ind i en stald.
Jeg er ikke din pige, og lad mig være i fred.
Gå tilbage til saloonen, hvor du hører til.
- Anstændige folk vil ikke omgås dig. - Anstændige? Caroline?
Jeg behøver ikke at svare dig.
Du fik din chance, og du spillede den væk.
Jeg skaffer flere penge.
Du aner ikke, hvor mange rige slægtninge jeg har i Boston.
De vil ikke have dig i nærheden, og det vil jeg heller ikke.
- Vil du ikke? - Du får mig aldrig ud af byen.
Hvad er det, du vil have? En mand eller en togbillet?
Jeg vil herfra. Og intet kan standse mig.
Martin, Davis og Tony driver kvæg, kaptajn.
Jeg fik McCloud til at samle jer, da l på forhånd skal vide...
at jeg sælger ranchen og tager østpå så snart som muligt.
- Sagde lægen, det var okay? - Netop, Jim.
Alle, der vil, kan nu lede efter et nyt job...
med en ekstra månedsløn, så snart kvæget er drevet sammen.
I behøver ikke vente her på den nye ejer.
Hvorfor ikke? Tror De ikke, han vil have os?
Måske vil l ikke have ham. Jeg sælger til Wilkison.
Giver De Deres sted til Lew Wilkison?
Jeg giver det ikke. Han vil købe, og jeg vil sælge.
- Hr. Parrish har vist ikke mere at sige. - Jo, det har han.
Det vil måske tage tid, før handlen går i orden.
I mellemtiden må ingen tage nogen chancer.
Jeg vil ikke have nogen helte ansat.
Jeg er måske ikke særlig god til kvæg, men indtil nu er ingen kommet til skade her.
Sådan skal det fortsætte. Forstået?
Ingen har lyst til at komme til skade, hr. Parrish.
Men jeg flygter ikke fra nogen Anchor-rytter, der er ude efter ballade.
Jeg ved, hvad du mener, Bud.
Jeg husker, at de smadrede min fars hegn og prøvede at knuse ham.
Min far siger, man skal passe sit. Prøve at tale sig fra tingene.
Men den gik ikke med Wilkisons bande.
Det ved jeg, Bud, men jeg må gøre det på min måde.
Naturligvis, hr. Parrish.
- Sadl min hest. Jeg tager til Anchor nu. - Jeg håber sørme, De har heldet med Dem.
Mange tak, Bud.
Hr. Purdue.
Jeg kom for at høre, om det er sandt, at De sælger til de gribbe ovre fra Anchor.
- Kender De en bedre køber? - Kun Wilkison har så mange penge.
Hr. Parrish, jeg vil gerne minde Dem om...
at min far og mor hjalp Dem, den første vinter De kom hertil.
Da De var ved at dø.
Det har jeg ikke glemt.
Så sælg ikke til Anchor. Vi er de sidste små gårdejere.
Vi kan ikke regne med, at de landmænd vil stå imod.
Beklager, men l kan ikke regne med mig. Det er ikke fordi, jeg er utaknemmelig.
- Jeg vil aldrig glemme jeres hjælp. - Så vis det.
Jeg startede ikke jeres fejder, og jeg vil ikke indblandes i det.
For tolv år siden dræbte Anchor-ryttere min ældste dreng.
De bankede ham så slemt, at han døde i sin mors arme.
På den måde prøvede de at tvinge mig ud af dalen her.
Jeg har kæmpet mod Wilkison lige siden, og det bliver jeg ved med, til en af os dør.
Og jeg kan ikke respektere en mand, der vil handle med ham.
Kaptajn Parrish, det siges, at De tjente under general Kirkpatrick i Georgia.
Det er sandt.
Ovre hos os troede vi, han stod i spidsen for nogle skrappe fyre.
Men de ser vel altid skrappere ud, når de ikke stikker af.
Jeg tager ikke til Anchor for at lave ballade.
Sørger De altid for bevæbnet eskorte?
Hvis De har noget mod vores mænd, så klag til dem.
Eller snak med min far om det.
Det vil jeg måske gøre, frøken Wilkison.
Jeg må sige, at De kom hurtigere...
end nogen af de andre, som min far tilbød at købe jord af.
Jeg kan ikke helt forstå Dem.
De går jo ikke med pistol.
De har nok set en del våben i hæren.
Men hvorfor adskiller De Dem sådan fra alle andre her?
Og De er så beskeden om Deres militære fortid...
når andre mænd ville prale af det.
Og De tog Deres sygdom så modigt.
Prøver De bare at være anderledes, hr. Parrish, eller er der noget andet?
- Da De ved så meget om mig... - Men det gør jeg ikke.
Her er vist ikke nogen, der virkelig kender Dem.
Enten er De for god til at være sand, eller også er De klog og forsigtig.
Og jeg kan ikke lide folk, der er kloge og forsigtige.
De prøver at skændes med mig. Hvorfor?
Gå indenfor, hr. Parrish. Min far og onkel venter på Dem.
Måske får De halvdelen af det, De vil have, hvis De ikke viser dem, at De er bange.
Det er et mærkeligt råd fra en Wilkison.
Jeg håbede, at De i det mindste ville...
Jeg har ikke ret til at være skuffet over Dem.
De vil jo trods alt ikke blive her og kæmpe, vel?
Hr. Parrish, kom indenfor. Vi har ventet Dem.
Goddag, fru Wilkison.
Undskyld at Judith lod Dem vente udenfor.
- Bare hun ikke var uforskammet. - Slet ikke.
- Hun sagde blot sin mening om mig. - Hun kan godt være irriterende.
Men De interesserer Dem jo ikke for problemet ved at opdrage en datter.
Min mand kommer ned om et øjeblik.
De må virkelig være tørstig efter at have redet i den hede hele dagen.
Sikke en skam, hr. Parrish. Vi har været naboer i tre år...
og nu bliver vores første møde vores sidste.
Jeg forstår, at De forlader dalen, tager østpå.
Giv mig mine krykker. Jeg har ikke brug for hjælp.
Jeg er nok kun en halv mand, men jeg kan stadig...
Lew, sødeste, jeg bad Cole hjælpe dig ned ad trappen.
Du har pylret om mig i 12 år.
- Hold nu op, Lew. - Okay, Martha, okay.
Kom og mød hr. Parrish.
De er yngre, end jeg troede.
Hvor var De kaptajn? l en børnehave?
Lew, sødeste, hr. Parrish er vores gæst.
De kender min bror, Cole.
Kom og sid ned.
- Cole, skænk kaptajnen en drink. - Nej, tak.
Her i landet er det høfligt at tage imod en drink.
- Jeg drikker ikke. - De lyver.
Hvad er det så, der bekymrer Dem?
Måske spolerede synet af sherif Kenner, der blev skudt bagfra, min lyst til en drink.
Tror De mig, hvis jeg siger, at jeg beklager det med Kenner?
Han var en af mine venner. Vi kom hertil sammen.
Vi havde selvfølgelig vore uenigheder.
Særligt efter han begyndte at støtte alle de små, sølle landmænd, der kom hertil.
Han ville ikke give os den ekstra beskyttelse mod loven...
som et stort sted som Anchor havde ret til.
Men jeg har aldrig ment, han skulle dræbes.
Skulle eller ej, han er død. Wade Matlock, en af Deres mænd, skød ham.
Ikke på mine ordrer. Hvis jeg havde villet dræbe ham...
ville jeg have slæbt mig ind til byen og gjort det selv.
Da jeg hørte, hvad det skydeglade, lille skvat havde gjort...
smed jeg ham ud i en fart.
Cole, skænk en drink til kaptajnen nu.
Sid ned.
Jeg hører, De vil sælge og tage tilbage østpå.
Har klimaet her ordnet det skudhul i Deres lunger?
Bare det kunne gøre det samme for mine ben.
Ja, jeg sælger gerne, hvis jeg får en god pris.
- Hvor meget vil De have? - Hvor meget vil De betale?
Deres sted er ikke særlig meget værd.
Jeg vil kun have de penge, jeg lagde ud.
De betalte for meget. De blev narret.
Jeg har ikke i sinde at sælge min ranch for en øre mindre end det, jeg gav.
Jeg skal ikke at sælge, om jeg så bliver her eller tager østpå.
Jeg har en god forkarl og et godt mandskab, der kan drive ranchen uden mig.
Eller indtil jeg finder en køber, der vil betale min pris.
De kan drive den for Dem. Vil De også slås for Dem?
Sådan handler man ikke, Cole. Bliv nu ikke grov.
Her på Anchor har vi ikke stor tiltro...
til det sludder om, at de svage vil sejre.
Jeg vil være helt ærlig.
Anchor skal bruge mere græs. Alt det, der kan skaffes.
For at føde den største kvæghjord, der har tilhørt én mand nogensinde.
Jeg byggede ranchen op fra grunden.
Jeg begyndte med en sølle hjord, drevet ind fra Missouri...
uden nok jord til at fodre den.
Jeg frøs her om vinteren, når jorden var så hård, at jeg ikke kunne grave i den.
Det var endnu værre om sommeren.
Jeg kæmpede mod tornadoer, indianere, slanger og nybyggere.
Nybyggere, der ikke ville lade mig udvide.
De dannede en solid grænse tværs over dalen, holdt mig indelukket.
Og før de døde eller solgte eller flyttede væk...
sørgede de for, at jeg ikke kunne trænge igennem.
De solgte til hinanden eller til folk udefra som Dem.
De lod endda landmænd tage jorden.
Nybyggere, der raserer med deres plove, så intet kvæg kan græsse der.
Det endte med, at vi skød på hinanden, for 12 år siden.
Jeg fik stadig ikke jorden.
Jeg fik kun de her.
Jeg kan ikke gå på dem, hr. Parrish.
Lew, sødeste, glem fortiden. Du må ikke blive oprørt.
De standsede mig, men ikke længe.
Alle de små gårdejere er væk, undtagen Dem og Purdue.
Så sig nu ikke noget pjat om, at De vil beholde den ranch.
De sælger, kaptajn.
På den ene eller den anden måde sælger De. Til os.
Hvor meget vil De betale?
- Cole, hvad var det, vi regnede ud? - 15.000 dollars.
Det ville ikke engang række til indskuddet. Alene mit kvæg er mere værd.
Sådan regner vi ikke på det.
Vi udregner, hvad det er værd for os at få Dem væk fra jorden uden kamp.
Selv om De selvfølgelig ikke ville kunne stå imod Anchor ret længe.
Men hvorfor udgyde mere blod her i dalen?
Vi giver Dem 24 timer. Tænk over det.
- Farvel, fru Wilkison. - Jeg følger Dem til døren.
Hvorfor provokere ham med vilje ved at tilbyde så lidt?
For et par tusinde dollars mere kunne du få hans ranch uden problemer.
Parrish er alt for selvsikker. Jeg måtte ryste hans piedestal lidt.
Han skal nok komme tilbage.
Og vi vil få stedet til vores pris, Martha.
Gad vide, hvordan du har været min kone så længe...
uden at lære, hvordan jeg laver forretninger.
- Det er måske det, jeg kan lide ved dig. - Er det alt?
Cole.
- Er Mahoneys hegn blevet taget ned endnu? - Jeg sender mændene ud i morgen.
Jeg ville have gjort det, lige så snart han var væk fra stedet.
Send dem derud nu.
Jeg kan ikke undvære nogen nu. Hvorfor alt det hastværk?
Hvis du havde ventet på jorden, så længe som jeg har...
Men du har aldrig været indhegnet.
At være helt omringet af hegn.
Nej, det har jeg vel ikke.
Kom, Martha.
Se der. Dalen er næsten din, Martha.
Jeg vil lade Anchors mur gå hele vejen rundt om dalen.
Det lovede jeg, da jeg tog dig med hertil, og det løfte vil jeg holde.
Det har jeg aldrig tvivlet på.
Kom, Lew, sødeste.
Sådan.
Nu skal jeg se til maden.
- Du, Martha. - Ja.
Vi spiser tidligt.
- Martha. - Sådan.
Martha, det handler om Judith. Jeg er bekymret for hende.
Hun har holdt sig for sig selv, vil ikke spise med os.
Jeg hørte hende græde inde på værelset. Hvad er der galt med hende?
Jeg ville ikke nævne det. Men jeg har også været bekymret for hende.
- Hun kan ikke lide at bo her. - Hvad, på Anchor? Hvorfor skulle hun...
Det er næppe et sted for en ung pige.
Hun har ingen jævnaldrende venner, kan ikke møde passende unge mænd.
Vi burde sende hende østpå.
Jeg har kontaktet et pigeinstitut i Baltimore. Det ville passe Judith.
- Hvad sagde hun til det? - Hun vil ikke høre efter.
Er hun stædig som sin far?
Sig, hun skal spise middag med os.
- Du var her ikke i går aftes. - Det er sandt.
Hvor var du henne?
- Ovre hos Mahoney for at besigtige stedet. - Og du blev der hele natten?
Se på mig, når jeg taler til dig.
Okay, jeg kigger.
Du var sammen med hende mexicaneren igen i går aftes.
- Jeg sagde, hvor jeg var. - Lyv ikke. Jeg ved alt om hende.
Jeg kender hendes udseende og hendes billige parfume.
Jeg har tit lugtet den på dig, når du kom hjem.
Jeg ved, hvor hun bor. Jeg har hørt snak.
Hun fulgte efter dig fra Texas.
Tror du på alt, hvad du hører?
Cole, lad være med at nedværdige dig. Send den mexicanske pige væk.
Du vil snart komme til at styre Anchor. Du vil få autoritet, respekt.
- Tænker du ikke på andet end ranchen? - Jeg tænker på dig, på os, sammen.
Overtalte jeg ikke Lew til at få dig tilbage?
Jo, fordi du havde brug for mig her til at drive Anchor for dig.
Ja, jeg havde brug for dig, men ikke til det, du tror.
Jeg er aldrig holdt op med at elske dig i alle de år, vi var adskilte.
Jeg har længe villet have dig tilbage hertil.
Jeg ville ikke være her, hvis det ikke var for dig, hvis ikke du fulgte med.
Men jeg kender min bror.
Når jeg har dalen parat til ham, vil han smide mig ud, som han gjorde før.
Nej. lkke denne gang.
Jeg har levet med en halv mand i 12 år. Jeg hader mig selv og ham.
Jeg har spillet den hengivne kone, når jeg ikke kan udstå hans berøringer.
Cole, du er min eneste glæde her.
Gør ikke noget for at ødelægge den, jeg beder dig.
Send den mexicanske pige væk.
Ingen vil nogensinde elske dig, som jeg har gjort. Det ved du godt.
- Vil du vide, hvor jeg skal hen? - Nej.
Jeg vil sikre mig, at Parrish sælger.
- Pas på ham. - Han går ikke engang med pistol.
Han blev ikke kaptajn i kavaleriet for ingenting.
Det skal jeg nok huske.
Judith, jeg har ledt efter dig.
- Jeg troede, du var på dit værelse. - Gjorde du, mor?
Du behøver ikke være uforskammet.
Vi har begge været bekymret over din mærkelige opførsel.
- Min opførsel, mor? - Ja.
Du har været mut, har ignoreret mig, har ikke vist mig respekt.
Fortjener du respekt, mor?
Jeg aner ikke, hvad du taler om.
Fortæl mig det dog, kæreste.
Udmærket, så fortæller jeg dig det.
Din far vil gerne have, at du spiser middag med os i aften.
Så kan han høre, hvad du har at sige.
Wilkison tilbød mig 15.000 dollars og 24 timer til at tænke over det.
Han har sørme ikke tænkt sig at grave dybt i sparebøssen for den jord.
Synes du, det er et rimeligt tilbud?
Hvad skal jeg sige?
Du skal sige sandheden. Du skal sige, at han prøver at stjæle jorden.
Spørgsmålet er, vil jeg gå med til det? Kender du svaret på det?
- Kaptajn... - Svaret er ja.
Jeg vil få det til at se godt ud. Jeg venter et par dage, så tager jeg derhen igen.
Jeg vil spille rigtig hård, men nøjes med 15.000 dollars.
Ja, jeg lovede Caroline at tage imod ethvert tilbud.
Jeg var ved at tro, at De ville opføre Dem som et rigtigt menneske...
med et temperament og stolthed, det hele.
Jeg så en masse stolte mænd blive dræbt under krigen uden at bevise noget.
Og temperament er noget, som kun de meget stærke eller meget rige har råd til.
- Det lærte min far mig i en tidlig alder. - Han var meget god til at lære fra sig.
Vi har lige set en flok Anchor-ryttere styre mod bakkerne.
De er vist på vej over til Purdues sted.
- Anchor-ryttere? - Jeg tænkte, De ville vide det.
Nogle af fyrene rider derud for at se efter.
Jeg sagde, jeg ikke ville have nogen helte ansat, ikke?
Hvor skal De hen?
Jeg vil afholde mændene fra at få problemer.
Der er ikke noget galt i at se efter ved Purdues sted.
I vil få mig rodet ind i de problemer på en eller anden måde, ikke?
Du befinder dig på Anchor-jord.
Jeg sagde, du befinder dig på Anchor-jord.
- Ikke på denne side af bakken. - På alle sider.
Hvis jeg var dig, ville jeg begynde at gå og blive ved, indtil jeg var ude af dalen.
Matlock, jeg arbejder for Parrish. Jeg adlyder hans ordrer.
Rod dig nu ikke ud i noget. Der skulle jo nødig ske noget, vel?
Kom så af sted med dig.
Det vil få Parrish til at bestemme sig.
De var ikke ude efter Purdue.
Hr. Parrish, han sagde, det ville få Dem til at bestemme sig.
Hvem sagde det? Hvem?
Matlock.
- Ville l tale med mig? - Ja.
De ved vel, at det var en af mine mænd, Bud Hinkleman.
Hinkleman.
Der er vist en nybyggerfamilie ved navn Hinkleman, der bor nede sydpå.
Hvornår er kvægfolk begyndt at ansætte nybyggerunger til at ride for dem?
Bud Hinkleman arbejdede for mig. Han arbejdede hårdt. Og nu er han død.
Jeg forventer, at myndighederne tager sig af hans morder.
Nå, hr. Parrish...
her står vi i en såkaldt ejendommelig situation.
Efter at have lyttet til ham, De sendte ud efter mig...
var jeg inde forbi Morgans sted på vej herover.
Jeg havde tilfældigvis set Wade Matlock derinde lidt før.
Jeg spurgte ham nærmest direkte.
Jeg må sige, at jeg ikke ved, hvad jeg skal gøre.
Jeg synes, det er ret ligetil.
Det er fordi, De ikke kender resten af historien.
Her står De og Deres mænd og kan fortælle, at Wade Matlock skød den unge dreng...
tidligt i morges ude i bakkerne.
Problemet er, der er dobbelt så mange Anchor-ryttere, der vil sværge på...
at Wade ikke er trådt et skridt ud af den saloon.
Ikke siden i går aftes.
Så jeg tror, at den døde dreng må have taget fejl af, hvem der skød ham.
Eller De og Deres mænd hørte forkert.
Så derfor har De ikke pligt til at anholde nogen.
Hr. Parrish, De er en fornuftig mand.
De ved, jeg ikke kan anholde nogen på basis af en død mands formodet udsagn.
Der er jo ikke nogen egentlige vidner, vel?
- Vi kunne rejse tiltale. - Det kan l godt.
Dommer Benson kan skrive den, så udfører jeg den.
Det ville jeg være tvunget til som lovens håndhæver.
Jeg ville sætte Matlock i fængsel og sørge for, at han fik en retssag.
Men mellem os to, har jeg på fornemmelsen, at han ville klare frisag.
Det er ikke personligt ment, hr. Parrish...
men herude bryder vi os ikke om, at folk udefra kommer hertil...
og prøver at bruge vores lov til at afvikle private stridigheder.
Hvis jeg var Dem, ville jeg tænke mig godt om, før jeg begyndte at rejse tiltaler.
Jeg kan se, hvad De mener, sherif.
Lige en ting til.
Ikke noget med at lynche, ikke hvor jeg repræsenterer loven. Forstået?
Så få Deres mænd ud af byen, og sørg for, at de opfører sig fredeligt.
Ellers smider jeg hele bundtet i fængsel.
- Hvor tror du, du skal hen? - Fjern Dem.
Du hørte, hvad sheriffen sagde.
- Vi lytter ikke mere til Dem og ham. - Træd venligst til side.
De er fra østkysten og forstår ikke vort synspunkt.
- Sådan er loven. - Loven er på Anchors side. Det ved De.
Værsgo, træd i fælden.
Bare bliv skudt. Det er lige det, de ønsker.
De venter på jer lige nu ovre på Morgans.
Men hvis l går derover, må l hellere se jer for.
Magruder vil være der med en hel politistyrke.
Forstår l det ikke? Det er det, han prøver på.
At få jer indblandet, så Anchor kan dræbe jer lovligt.
Hvad ville De gøre?
- Hvis jeg tog mig af det? - Ja.
Da jeg ville være i mindretal, ville jeg nok lade dem tro, at jeg trak mig tilbage.
Jeg ville vælge min slagmark.
På den måde ville jeg ikke bryde loven.
Jeg ville have overraskelsesmomentet på min side.
Hvis jeg altså ville blande mig i det, hvilket jeg ikke vil.
Desuden vil de, der tager over til Morgans, blive fyret.
Jeg overnatter hos familien Vail.
Vi ses på ranchen i morgen tidlig, hvis l ombestemmer jer.
Hvis ikke...
vil lønnen ligge klar til de af jer, der overlever.
Nej, jeg tror, jeg vil give den til Buds far.
- Er De faret vild? - Nej.
Jeg leder efter Wade Matlock.
Sheriffen sagde, han var herinde.
Han står lige foran Dem. Hvad vil De?
Jeg ejer ranchen ved siden af Anchor. Jeg hedder Parrish.
Må jeg bevæge mig? Herren her holder en pistol i ryggen på mig.
Ja, tak.
Jeg vil gerne have en drink, hvis det ikke gør noget.
- Snup en til. - Nej, tak.
- En er min grænse. Lægens ordre. - Snup en til. Min ordre.
Nuvel, hvis De insisterer.
En af mine mænd blev dræbt i morges. Og jeg tænkte...
De antyder ikke, at jeg gjorde det, vel?
Det sagde Bud, De gjorde.
- De bør ikke tro på alt det, De hører. - Åh, det gør jeg skam ikke.
Det var derfor, jeg kom, for at tale med Dem.
Da sheriffen ikke vil foretage sig noget...
mente mine mænd, at de burde tage loven i egen hånd.
De virker ret målbevidste.
De kan vist desværre lave meget rav i den.
Så jeg tænkte, at hvis jeg kunne overtale Dem til at melde sig og gå i retten...
Hvad foregår der her? Bliv der.
Ja, men han slipper væk.
Nå, hr. Parrish, det er sært, at De kommer her i dag.
Jeg er sikker på, at min far gerne ville høre, hvad De har at sige.
Jeg skylder Dem vist en undskyldning.
Jeg anklagede Dem en gang for at være en klog og forsigtig mand.
Efter det De gjorde i går aftes, er De alt andet end det.
Matlock var alt for selvsikker.
De får det til at lyde, som om De skød ham koldblodigt.
Det gjorde jeg måske.
Og så kommer De her?
Matlock var ikke en, der har venner efter sin død.
Den her tilhørte Deres lejemorder.
Ham, De sagde, De smed ud herfra.
Hvis jeg sagde det, gjorde jeg det.
De gav mig et tilbud på min ranch og 24 timer til at overveje det.
Så prøvede De at få mig på gled ved at dræbe Bud Hinkleman.
Det var jeg ikke med i.
Hvad har De ellers at sige?
Min ranch er ikke til salg.
De har ikke penge nok til at købe mig ud.
Eller mænd nok til at drive mig ud.
Jeg har mange interesser i denne dal. Jeg har visse rettigheder.
Bud Hinkleman havde også visse rettigheder.
Et menneskes ret til at leve sit eget liv, så længe Gud agtede at lade ham leve.
Ser De, hr. Wilkison, vi skal fortsætte med at være naboer længe.
Det er op til Dem, om vi skal leve i fred eller ej.
Jeg kom her for at standse drabene, før det gik videre.
Men jeg advarer Dem, jeg vil slås for at få lov til at være i fred.
Og jeg kan ordne alt det, De eller Deres lejemordere kan gøre ved mig.
Hør nu her.
De kan intet gøre på mit område, jeg ikke kan gøre på Deres.
Og De har meget mere at miste, end jeg har.
Tving mig nu ikke til at kæmpe...
for De vil ikke bryde Dem om min måde at kæmpe på.
Da jeg sagde, Wade Matlock skulle smides ud, mente jeg det.
Jeg skulle rense dalen.
Mine ordrer var, at der ikke måtte udgydes blod.
Hvornår er du blevet så uskyldig?
Jeg har altid kæmpet selv.
Jeg hyrede ikke mordere til at skyde folk bagfra eller overfalde dem.
Du lovede ikke at hidse dig op.
Fortæl ikke mig, hvordan du sloges. De standsede dig helt.
Du sad bag det samme hegn i 12 år...
indtil jeg åbnede hele området for dig.
- Tror du, jeg ikke kan undvære dig... - Bare sig til.
Vil l så holde op?
Hvordan kan l fortsætte sådan uden at tænke på, hvad jeg føler?
Jeg overtalte dig trods alt til at hente Cole tilbage.
Hvis jeg troede, l stadig ikke kunne enes efter så mange år...
Undskyld, Martha.
Jeg troede, Cole ville gøre alt lettere. Og det har han.
Han har gjort et godt arbejde, siden han vendte tilbage.
Hvis hr. Parrish ikke var så stædig, var dalen din nu.
Jeg siger ikke, Cole har ret i, hvad han end gør.
Jeg er kun bekymret for dig. Jeg ønsker, du skal leve i fred.
Jeg har næsten glemt, hvad de ord betyder.
Hvad skal jeg gøre? Gå over og give ham hånden?
Få ham ud af dalen.
Jeg havde næsten opgivet håbet om at se dig i live efter i går aftes.
Alle synes, det er ret sjovt, at du dræber en lejemorder.
Sheriffen vil ikke engang anholde dig.
De griner af Anchor og at anholde dig, vil bare gøre det værre.
Men jeg synes ikke, det er sjovt. Jeg tror, de griner af mig.
Du lovede at blande dig udenom.
Jeg tror, jeg har ret til en forklaring.
- Jeg blev nødt til det. - Det er jeg glad for at høre.
Godt du ikke føler dig forpligtet til at holde dit løfte.
Den aften du lovede mig at tage ligegyldigt hvad, hr. Wilkison tilbød.
Nej, jeg vil ikke slås.
Men det gør jeg, hvis jeg tvinges til det.
Hvad med mig? Betyder jeg ikke noget?
Vi kan stadig blive gift, vi...
Enten sælger du stedet her, og vi tager østpå, eller...
Jeg vil vide, hvor jeg står lige nu.
Hr. Parrish.
Undskyld mig, hr. Parrish. Dette er Bud Hinklemans far.
Undskyld mig.
Han kom efter Buds ting.
- Mig en fornøjelse. - Hr. Hinkleman. Dette er frøken Vail.
- Jeg beklager det med Bud. - De skal ikke bebrejde Dem selv.
Vi ved godt, hvem der skaber problemer i dalen.
Bud har altid talt pænt om Dem, hr. Parrish.
Bud var en god, hårdtarbejdende dreng.
Det er sjovt, han forstod sig aldrig på at dyrke jorden som sine brødre.
Han syntes vel, at en landmands liv var kedeligt.
At drive kvæg er vel en ærlig måde at tjene til føden på.
Men visse landmænd ville ikke være enige...
da de har haft en del problemer med kvægdriverne.
Jeg vil ikke opholde Dem længere, hr. Parrish.
Hr. Hinkleman...
den her tilhørte Bud.
Jeg tog mig den frihed at låne den.
Jeg husker, han sparede sammen til den.
Han ville absolut have en af de nye Colt-pistoler.
Behold den, hr. Parrish. Det ved jeg, Bud ville have ønsket.
Mange tak.
Ser De, hr. Parrish, vi er landmænd. Vi er ikke vant til vold.
Jeg er næppe en professionel lejemorder.
Jeg er heller ikke meget af en kvægdriver.
Jeg kan ikke tale for resten af landmændene.
De skal vide, at hvis De på et tidspunkt får brug for nogle ekstra bevæbnede mænd...
så har jeg to sønner tilbage.
Det håber jeg ikke bliver nødvendigt. Men jeg skal nok huske det.
Farvel, frøken Vail.
Du har løjet for mig i tre år.
Du lod mig tro, at jeg var det vigtigste for dig.
Det beklager jeg.
Men det er ikke helt så enkelt.
Jeg troede på det, du fortalte mig, så enkel var jeg.
Saml alle mændene. Vi rykker ud.
Okay, lad os komme af sted.
Indtag jeres stillinger.
Hvad gør Dem så sikker på, at de vil angribe os i aften?
Det vil de.
Jeg tror, det er forkert...
at forlade ranchen, der er som et fort, for at kæmpe i det fri.
Og ved at dele mændene vil vi være i mindretal.
- Mød aldrig fjenden på hans betingelser. - Jeg håber, De ved, hvad De gør.
Der er de.
De rider ind på ranchen, som De sagde, de ville.
Hvad er de ude på?
Vil du gå ned og spørge dem?
De brænder ranchen.
Hvad troede du, de ville gøre? Give den et nyt lag maling?
De vidste, de ville brænde ranchen, og dog red De væk?
Netop.
Wilkison kontrollerer loven her.
Giv ham en grund, og han vil erklære os lovløse.
Ingen kan bebrejde os for det, vi gør mod nat-ryttere, der brænder vores ranch.
Hvordan ved De, de vil komme denne vej?
De vil tro, vi forlod den. De vil være uforsigtige.
De tager sikkert den korteste vej hjem.
Det er pudsigt, når man arbejder et sted, bliver man ligesom en del af det.
Man føler for jorden og alt det, der sker med den.
Når det regner, eller når der er tørke...
når tingene dør på den eller gror på den, så føler man, at det sker med en.
Dryer, sig til mændene, at de skal følge mine instrukser, og vent på mit signal.
Okay.
Anchor-mændene er på vej. Vent på hr. Parrish' signal.
- Hvor mange mænd mistede du? - Otte.
Du skulle få ham ud af dalen.
Lew, hvorfor skændes du altid med Cole?
Du burde i stedet bekymre dig om Parrish.
Jeg begynder at tro, at jeg tog helt fejl af Parrish.
Jeg kan ikke lide at tage så meget fejl af en mand.
Han lod sin ranch gå op i røg kun for at lægge et baghold.
Han er sørme en koldblodig djævel.
Jeg vidste ikke, han var så hård.
Hvordan kan du tale så tolerant om Parrish?
Hvordan kan vi kritisere en mands måde at kæmpe på...
efter det selskab, vi har haft?
Altså mig.
Cole udførte dine ordrer om at drive Parrish ud af dalen.
Jeg beordrede ham ikke til at starte endnu en jordkrig.
Han har fået alle nybyggere over på Parrish' side. Nu vil de stå sammen.
Du gjorde præcis det samme for 12 år siden, da du prøvede at tvinge Purdue ud.
Du opnåede ikke mere end Cole. Han kan i det mindste...
Han kan i det mindste stadig bruge sine ben?
Undskyld. Jeg ville ikke...
Men det er sandt.
Du førte den krig.
Se på dine souvenirs.
Forsvind.
Forsvind, sagde jeg!
Jeg har også noget at sige om alt det her.
Vi er begyndt på noget, vi skal gøre færdigt. Der er ingen vej tilbage.
Vi behøver Cole mere end nogensinde.
Du behøver ikke ham her, far. Det har du aldrig gjort.
Judith.
Du kan selv drive Anchor. Send ham væk. Lyt ikke til hende.
Judith, kæreste, du forstår det ikke.
- Jeg vil have onkel Cole her, fordi... - Jeg ved godt hvorfor.
Gør du, Judith?
- Ved du virkelig det? - Ja, mor, det gør jeg.
Så burde du forstå, hvad det er, jeg prøver at gøre.
Du ved, hvor meget jeg elsker din far, og hvor meget jeg ønsker, han er lykkelig.
Jeg ville aldrig såre ham.
Far...
Efter du sådan har holdt dig for dig selv, har du ikke ret til at sige noget til os.
Hvis det er så svært for dig at forstå...
er det ikke sært, at Judith opfører sig, som hun gør.
Jeg har prøvet at skabe et hjem for dig og Judith.
Et hjem som folk af vores klasse bør have.
Jeg har villet det bedste for Anchor og familien.
Det var lige meget, hvad der skete med mig.
Jeg ønskede kun, at du og Judith var lykkelige.
Men jeg kan ikke klare mere.
Gør det, du synes er bedst fra nu af.
Jeg vil vide, hvordan Cole vil få fat i Parrish.
Parrish er oplært i kavaleriet.
Han har nogle gamle hjælpere med sig, der vil kæmpe til det sidste.
Ingen fanger ham og mændene i den kløftlabyrint...
medmindre de vil fanges.
Endnu et baghold kan gøre det af med os.
Mændene her rider for penge. De er ikke vant til at blive straffet.
Hvis en af dem bliver skudt...
vil de alle sadle op og flygte herfra i en fart.
Så lad dem gøre det.
Vi hyrer nogle andre. Det kan ikke stoppe os.
Det stoppede ikke dig, da du kæmpede dig ind i en dal fyldt med indianere.
Du lod intet stå i vejen for dig dengang.
Du byggede ikke Anchor ved at bero på andre.
Du sloges, og du kæmpede.
Det er vægt, styrke og udholdenhed, der tæller. Og formålet.
At vide, hvad man vil, og aldrig tillade at nogen eller noget standser en.
Jeg troede ikke, du ville lade Parrish standse dig.
Ingen standser mig.
Jeg lovede dig dalen.
Er der nogen, der følger efter hende?
Jeg kom her alene, hr. Parrish.
De behøver ikke kæmpe mod Anchor, det er der ingen grund til.
Min far gjorde den fejl at tilbyde Dem så lidt.
Jeg ved, han giver Dem, hvad De vil.
Hvad med Bud Hinkleman? Kan han give ham livet tilbage?
Min far havde ikke noget med det at gøre.
Han fik min ranch brændt ned til grunden.
Det, der skete med Deres ranch, var ikke min fars idé. Det var Coles.
Min far er en gammel krøbling.
Han har haft tid til at ruge over det, der skete ham her i dalen.
De fleste af dem, han hadede, er væk nu. Han har ingen grund til at slås.
Jeg forstår ikke, hvad det er, De prøver på, frøken Wilkison.
Jeg prøver kun at standse al denne meningsløse dræben.
Jeg så, hvad det gjorde ved min far og andre sidst, de sloges.
Jeg så det som barn, når de kom ind med de blødende og døende mænd.
Min far blev ved med at råbe, at han hellere ville dø end være krøbling...
mens de gravede kuglerne ud af hans ben.
Jeg tror ikke, det skal være sådan, at dræbe og blive dræbt.
Tiden går, kaptajn.
Behold frøken Wilkison her til i morgen tidlig.
Det beklager jeg.
Jeg kom ikke her efter Deres sympati. Spild den ikke på mig.
De skylder ikke mig noget.
- Hvor skal du hen? - Jeg tager tilbage til Dallas.
Hvorfor?
Hvor længe tror du, vi kan blive ved?
- Din datter. - Hun ved ikke noget.
Hun ville aldrig sige det til Lew.
Det er ikke derfor, du rejser.
Okay, vil du høre sandheden? Hør her.
Jeg rejser, fordi der ikke er noget i det for mig. Jeg er ikke lejemorder.
Jeg skulle drive Anchor, men Lew driver det stadig.
Det er bare noget, han tror. Du ved, du kan gøre, som du vil.
Naturligvis, indtil jeg skaffer mig af med Parrish og de andre.
Derefter vil Lew smide mig ud herfra, som han gjorde før.
- Ikke denne gang. Det tillader jeg ikke. - Jo, du gør.
Når du først har fået det, du vil have, dalen. Det er kun derfor, du vil have mig her.
- Hvis Lew holdt den for dig... - Hvordan kan du tale sådan?
Du ved, hvor meget jeg behøver dig.
Du behøver ikke nogen. Det har du aldrig gjort, og det vil du aldrig gøre.
- Men jeg behøver dig. Jeg elsker dig. - Det sagde du for 20 år siden.
Men du tog Lew i stedet, fordi han havde en ranch.
Jeg elskede dig, men du lod ham bare tage alt.
Du gik frivilligt.
Jeg tog fejl, men jeg har bødet for det. Men fortiden er fortiden.
Vi må tænke på en fremtid sammen. Cole, jeg elsker dig.
- Bevis det. - Hvordan? Sig hvordan.
Okay, jeg glemmer Elena. Tag med mig til Dallas.
- Det kan jeg ikke. - Hvad holder dig tilbage?
Jeg er ikke fri. Jeg må tænke på Judith.
Du mener, du ikke vil opgive det, du virkelig ønsker, resten af dalen?
- Det er ikke sandt. Jeg vil have dig. - Du kan ikke få begge dele. Hvad vil du?
- Cole, vær nu fornuftig. - Det er jeg. Jeg rejser med Elena.
Hun vil kun have mig.
De Rosa venter på, at vi lokker Anchor-mændene væk fra ranchen.
Vi får hestene til at løbe løbsk. MacCloud, få gang i kvæget.
Martha, hvor var du?
Jeg kunne ikke sove.
Det kunne jeg heller ikke.
- Hvad bekymrer dig? - Ingenting. Hvorfor spørger du?
Hr. Wilkison. De bisser!
- Ja? - De bisser. Parrish satte dem i gang.
Stands dem, før de løber ind i kløften.
- Hent alle mændene. - Javel.
Jer, ovre i sovekammeret, op med jer!
De bisser. Op med jer!
- Hent Cole. - Han er her ikke. Han rejste.
Det var det, du ville have, ikke?
- Jeg sagde, han kunne blive. - Han ville ikke.
- Hvor tog han hen? - Betyder det noget? Han er væk.
Nu må du kæmpe mod Parrish alene.
Husk hr. Parrish' ordrer. Brænd dem ud.
Kom med nedenunder.
- Væk Judith. - Hun er ikke på sit værelse.
- Hvor er hun henne? - Aner det ikke. Hun var væk hele dagen.
Martha. Krykkerne.
Kom her.
- Cole, min nye kjole. - Jeg køber en anden til dig i Dallas.
- Få hende ud. - Begynd nu ikke på det igen.
Cole, sig, hun skal gå.
Få hende så ud.
- Beklager, hun hører til her. - Lew er død.
Lad os være alene lidt.
Vi ses senere.
- Hvordan gik det til? - Parrish satte ild til Anchor.
Vi må genopbygge alt. Sammen.
- Hvordan blev Lew dræbt? - Er det ikke ligegyldigt nu? Han er død.
Du behøver ikke være jaloux længere.
Far.
Hvor er mor?
- Er hun... - Hun har det fint.
Hvordan ved du det?
- Det lykkedes hende at komme ud af huset. - Uden dig?
Jeg lå og sov på mit værelse.
Da jeg nåede hen til trappen...
Hvor var hun, siden hun ikke kunne nå frem til dig i tide?
- Det ved jeg ikke. - Det tror jeg, du gør, far.
- Jeg tager dig med ind til Logasa. - Nej.
Din mor vil være der med Cole.
Men fru Wilkison...
jeg kan ikke ansætte mænd til at hjælpe med at rydde dalen...
med mindre jeg lovligt kan gøre dem til stedfortrædere.
- Da jeg er sherif, bør jeg overholde loven. - For Anchor.
Det er ikke fordi, jeg ikke vil.
Men det ville ingen dommer eller nævning tolerere.
Jeg skal nok hænge Parrish og hans slæng...
men så længe Purdue og nybyggerne ikke tog del i det...
Men det gjorde de.
Alle mændene sagde, at det kun var Parrish og hans gruppe, der gjorde det.
Men hvis jeg nu havde et vidne.
Jeg så dem.
Det er svært for mig at tale om det.
Jeg beklager, frue.
Vi skal nok få fat i dem, fru Wilkison.
Vi får dem så højt op at hænge...
Det frygtelige er, at de folk var mine naboer.
Nu hører de ikke til her længere sammen med os andre. lngen af dem.
Det ville enhver dommer og nævning være enig i.
Hvad mon der er sket med Judith.
Jeg har ikke set hende siden i går.
- Hvis de har gjort hende noget... - Det finder jeg snart ud af.
Sherif...
min mand var en mand med fremsyn.
Han vidste, at området her en dag ville blive en stat.
Og at statens anliggender ville blive ledet af ambitiøse mænd.
Lew er borte, men jeg ved, han ikke ville have ønsket, at jeg standsede.
Han sagde, det er folk som os, der vil gøre dette land stort.
Folk, der ikke giver op.
Folk, der kæmper videre, lige meget hvordan de føler eller lider.
Cole og jeg vil genopbygge Anchor større end nogensinde.
Jeg vil stå i stor gæld til alle...
der hjælper mig med at gøre det til et mindesmærke for min mand.
Jeg forstår, fru Wilkison.
I mænd er lovligt udvalgt til at hjælpe mig med at opretholde lov og orden.
Det betyder at fjerne Parrish og alle de myrdende lovløse.
Denne dal skal være et hæderligt og respektabelt sted at bo.
Cole Wilkison, min vicesherif, har noget at sige til jer.
Parrish dræbte min bror.
Brændte ham levende. Purdue og nybyggerne hjalp ham.
De har ikke ret til at beskyttes af loven.
I får 100 dollars hver for at hjælper os med at rydde dalen for nybyggere og landmænd.
Brænd dem ud, hæng dem op, knus dem, skyd dem.
Gør, som l vil, bare l får dem fjernet.
Fru Wilkison tilbyder en dusør på 1 .000 dollars...
til den, der fanger Parrish død eller levende.
Cole, vent.
Cole, Hør efter. Bliv her, jeg beder dig.
Hvad vil du?
Señora, jeg er kommet for at trygle Dem.
Hvis det er om Cole, er der intet at diskutere.
Vær sød at lade os være i fred.
De har en familie, meget jord, alt. Jeg har kun Cole.
Jeg elsker ham. Han er det eneste, jeg vil have.
Tag ham ikke fra mig, når De ikke elsker ham.
Jeg beder Dem, señora, lad ham tage tilbage til Dallas med mig.
De kan ikke gøre ham lykkelig.
Hvor meget?
Jeg kom ikke her for at...
Hvor meget skal du have, for at stige på diligencen til Dallas?
De tror, alle er som Dem og kun elsker penge.
Jeg kender din slags. Det gør Cole også.
Ud med dig.
Jeg håber, jeg gjorde godt i at hente Dem.
Hr. Wilkison var døden nær, da pigen kom med ham. Jeg kunne ikke sende ham væk.
Kom, Bill.
De må have nydt at se, Anchor brænde.
Det var mit hjem. Jeg er født og opvokset der. Og nu er der intet tilbage.
Jeg har hørt, at sheriffen i Logasa har edfæstet en lille hær.
De er under Coles kommando.
Edsvorne mænd?
De er kun en bande lejemordere, der dræber for penge.
De og Deres datter er gidsler for at undgå mere blodsudgydelse.
Værsgo, tag mig med op i bjergene.
Bebyrd Dem med en gammel krøbling.
Men De ved ikke, at min kone og min bror vil dræbe mig.
En mand begår mange fejltagelser i livet...
men mest når han bliver gammel og ser tiden løbe ud.
Han får for travlt med at ordne tingene og kan ikke se det, der foregår omkring ham.
Jeg var altid på udkig efter en udenfor Anchor, der ville nedbryde murene.
Jeg vidste ikke, at det ville ske indefra.
Cole og hans mænd har lige smadret Purdues sted.
De dræbte endnu en af sønnerne og er efter karlene og nybyggerne.
De vil ødelægge hele dalen.
I må væk herfra.
De jager ikke mig væk fra min jord.
- Ingen diskussion. - Men jeg har mistet en søn...
Du vil miste resten af dem, hvis du prøver at kæmpe imod.
Du sagde, at jeg kunne regne med dig, hvis jeg skulle bruge en mand til.
Jeg har brug for det nu.
- Hvad skal jeg gøre? - Kom med til min lejr.
Jeg vil have landmændene med os.
Hvad vil der ske med min far, hvis de kommer hertil?
Tag dem med jer.
Cole Wilkison brænder dalen ud. Forsvind, mens l kan.
Godaften, fru Wilkison. Velkommen tilbage til Anchor, det der er tilbage.
- Har du set min datter? - Ikke endnu.
- Hvor er Cole? - Oppe i sovekammeret.
Hyp, hyp.
- Jeg har ventet på dig. - Jeg kom, så snart jeg kunne.
- Hvad med Parrish? - Glem ham i aften.
Det kan jeg ikke. Vi får ikke fred, så længe han er i live.
- Det vil han ikke være efter i morgen. - Så vil intet kunne standse mig.
Hvad med mig? Hvor passer jeg ind?
Hvis jeg har Anchor, har du det også.
Magruder og Cole er oppe på ranchen med deres mænd. De slår til ved solopgang.
- Vi angriber dem, før de angriber os. - Nej.
- Lad Cole få dalen. - Vi overgiver den ikke til ham.
- Det er håbløst. Han har mange mænd. - Det gør ingen forskel.
Ingen forskel? Hvorfor ikke?
Det gør ingen forskel, når man tvinges til at slås.
Men hvorfor dø for et stykke jord, når der er så meget af det?
Vi stikker ikke af.
Netop. Find en undskyldning for at blive her og kæmpe.
Mænd finder altid en grund til at myrde hinanden.
Jeg ved, l tror, l gør det rette. Men der er intet rigtigt i at dræbe.
Jeg vil vide, hvad det har udrettet.
Det har kun bragt mere dræben.
Det gjorde min far til en krøbling. Det tog dine sønner, og dine.
Skal du nu også miste de andre?
Skal l alle dø, før nedslagtningen hører op?
Jer, der altid står parat med kniven, pistolen eller næverne...
hvad er det, l vil bevise?
At l er lige så modige som den anden? At l kan dø lige så godt?
Hvorfor prøver l dog ikke at leve?
Judith.
Sig ikke noget. Du er ikke bedre.
Tænk, hvor mange du har dræbt, og for hvad?
For at gøre Anchor til landets største kirkegård!
Jeg ordner Cole. Uden ham vil lejemorderne ikke kæmpe.
Jeg tager med, kaptajn.
Jeg tager også med. Jeg forlader ham ikke.
Hvad med os andre?
Jeg sagde, jeg ville hjælpe enhver, der ikke stak af fra Anchor.
Måske bliver l nødt til at kæmpe, hvis jeg ikke kommer tilbage.
Magruder.
Hun sagde, han var død.
Magruder.
- Hvem hyrede disse mænd? - Deres bror.
Hvem skal betale for dem?
Hr. Wilkison, jeg troede, jeg gjorde det rette.
De sagde, at Parrish havde dræbt Dem.
Få dem væk fra min jord.
Cole hyrede dig til at dræbe for ham og rydde dalen.
Hvad med vores penge?
I skal nok få jeres penge. Men der skal ikke dræbes mere.
Kom nu væk fra min ejendom, alle sammen. I er på privat grund.
Kom så, væk!
Hr. Parrish.
- Min far vil gerne tale med Dem. - Hvorfor?
Han vil gerne have, De kommer til Anchor og driver den for ham.
Jeg har mit eget sted at genopbygge. Men mange tak for tilbudet.
Deres far sagde engang, han ville få min ranch, på en eller anden måde.
SLUT